"Ei ole olemassa rakkautta ilman musiikkia"
Rakastumisen hetkellä alkaa kuulla musiikkia.
Kuten tällaista...
Tai tällaista...
Tai sitten tällaista...
Jokainen kuulee eri musiikin. Se alkaa soida yllättäen.
Vanessa koki sen, kun William vaihtoi hänen pyöränsä renkaan.
Zoé koki sen ajatellessaan Jérémietä Yvesin seurassa.
Joskus ihmiset rakastuvat yhtä- aikaisesti ja musiikit käyvät yhteen.
Niin kävi Emmanuellelle ja Paulille.
Laurent unelmoi sellaisen musiikin kuulemisesta.
Hän odotti sitä kärsimättömänä.
Anteeksi. Onko tulta?
Hän oli säveltäjä, mikä teki odotuksesta raskaampaa.
"Miltä sellainen musiikki kuulostaisi?" hän mietti.
Hän oli kuullut siitä vain otteita. Pari nuottia Annabellen kanssa.
Ja muutaman lisää Elisabethin kanssa.
Hän yritti kuvitella sitä musiikkia säveltäessään.
Se muistutti hänen kuulijoitaan-
-jostain, jota he olivat koenneet rakastuessaan.
Mutta hän ei ollut itse sitä kokenut.
Monet, eritoten naiset, arvostivat häntä.
Monet uskoivat sellaisen miehen saavan heidät rakastamaan.
Niin, monet pääsivät hänen syleilyynsä.
Ja joka kerta mies tahtoi rakastua.
Hän toivoi... mutta musiikkia ei kuulunut.
Näetkö nuo valkeat täplät?
Hänellä todettiin vakava sairaus jo nuorella iällä.
Vähän ennen kuolemaansa hän oli yksin kävelyllä...
...ja hän kuuli musiikkia.
Hän ei saanut koskaan tietää, ketä hän rakasti.
"Ei saa kieltäytyä siitä, mitä tarjotaan"
-Etkö ole harrastanut seksiä vuoteen? -En.
Vuosi on valtavan pitkä aika! Seksielämässä se vastaa viittä.
-Niinkö? -Se on tärkeää terveydelle.
Tutkimukset osoittavat seksin vahvistavan aivoja ja mieltä.
-Ihanko totta? -Sehän on melkein hygienia-asia.
Rakastelu pitää ihmiset terveempinä. Se säästää sairaanhoitokustannuksia.
-Tapaa joku. -Helppohan se on sanoa.
Ei ole minun vikani, etten ole rakastunut.
-Voisit silti tapailla. -En pysty. Olen liian ujo.
Tapaileminen seksin takia ei tunnu minusta hyvältä.
Kysy jotain kaveriasi. Monet harrastavat seksiä niin.
Miesystäväni seurustelevat. Michel ja Eric...
-Tristan? -Hän tapasi juuri jonkun.
Bernard on Australiassa ja Jérémie kanssasi.
Meidän pitäisi jakaa miehemme sinkkuystäviemme kanssa.
-Puhut hölmöjä. -Hyvinvointia on jaettava.
Autetaanhan verorahoillakin köyhiä.
Loma-asuntoa lainataan ystäville.
Miksei myös kumppaniaan voisi lainata?
Pitäisi olla sellainen perinne.
Rakastelu on erilainen asia.
Sitä pitäisi ajatella hierontana, jota ei suoriteta käsin.
Eihän fysioterapeuttiaankaan tarvitse rakastaa.
Mieti nyt. Mitä sanoisit, jos Jérémie makaisi toisen kanssa?
On eri asia, jos se tapahtuu selkäni takana.
Jos hän makaisi kanssasi tehdäkseen hyvää-
-en olisi mustasukkainen vaan ylpeä.
-Haloo? -Minä täällä. Jérémie suostui.
-Mihin? -Tekemään sinulle palveluksen.
-Kuule... -Suostu nyt! Se tekisi sinulle hyvää.
-No, okei... -Hienoa!
-Mitä kuuluu? -Hyvää.
Minun täytyy lähteä. Menen elokuviin.
Jérémie!
-Isabelle tuli. -Hei, Isabelle.
Nähdään. Syötkö illallista kanssamme?
-Illallistan äitini kanssa. -Soitellaan.
Hauskaa elokuvaa!
-Haluatko juotavaa? -Ei, kiitos.
Mennäänkö makuuhuoneeseen?
Ole hyvä.
Ystävyksillä ei ollut salaisuuksia, mutta Isabelle ei kertonut unestaan.
Sitten tapahtui jotain hämmentävää.
Olen miettinyt keskusteluamme. Vuosi ilman seksiä?
Elät parhaita vuosiasi. Vuosi on pitkä aika!
Pyydä jotain kaveria, jos et tahdo vierasta.
Ystävän sanat vaivasivat Isabellea.
Mutta unen toteutuminen vaivasi enemmän.
Ystävien välinen seksi on normaalia.
Hän nipisti itseään. Ei, se ei ollut unta.
Voihan sitä tehdä palveluksen vaikka rakastaisikin toista.
Tyttöystävät eivät ehkä olisi samaa mieltä. Ymmärrän kyllä.
Minä olisin mielissäni, jos Jérémie tahtoisi auttaa sinua.
Olisin hänestä ylpeä.
-Kysynkö häneltä? Miksen? -Se on noloa.
Ei se minua haittaa!
-Se on noloa minulle. -Päätä itse. Jérémie suostuisi.
-Ei sellaista tehdä. -Miksei? Olemme vapaita.
-Ei sitä... -Mitä? Kokeile edes!
Näytät siltä, kuin kiduttaisin sinua. En pakota.
-Minun on mentävä. Soitellaan. -Selvä, soitellaan.
He eivät enää puhuneet asiasta.
Isabelle ei saanut tietää, oliko kieltäytyminen väärin.
"Halu on ailahtelevainen ja tanssahtelee tuulessa kuin ruoho"
Jeanne? Achille täällä.
Tapasimme Marcin luona kolme kuukautta sitten.
Ei, minä pyysin sinun numeroasi.
Juttelimme lyhyesti, mutta se oli mukavaa-
-joten ajattelin kysyä, lähtisitkö lasilliselle?
Vai niin, ei se mitään.
Selvä. Joku toinen kerta. Hei!
Françoise? Täällä on Achille. Mitä kuuluu?
Ai, olet nukkumassa. Mutta kellohan on kymmenen.
Pyydän anteeksi. Nuku hyvin.
Hei! Anteeksi, että häiritsen. Asun naapurissa.
Kävin hakemassa postin ja oveni meni lukkoon.
Voisinko soittaa puhelimellasi?
Ei, siinä ei ole turvalukkoa. Kiitos.
Hän käy toisen asiakkaan luona ensin. Kiitoksia.
Kerro vain, jos voin joskus olla sinulle avuksi.
Et kai aio odotella tuolla?
-Oletko vasta muuttanut? -Viikko sitten.
-Asuitko jo aiemmin Pariisissa? -Ihan lähellä.
Kahden metropysäkin päässä.
Erosin poikaystävästäni.
-Vaikeaa aikaa. -Ainakin mielenkiintoista.
-Asun ensimmäistä kertaa yksin. -Miltä se tuntuu?
Hyvältä. Mutta on kai liian aikaista sanoa.
Ehkä tämä ei kestä kauaa. Saatan palata poikaystäväni luo...
-Ettekö eronneetkaan? -En tiedä.
Saa nähdä.
Hän tahtoisi, mutta minä en tiedä.
Oli melkoinen sokki kuulla hänen uskottomuudestaan.
Älä katso noin, sellaista sattuu. Olen positiivinen ihminen.
Kaikesta ikävästä koituu jotain hyvääkin.
En ole riittävän kokenut ymmärtääkseni parisuhteita.
Hän on ensimmäiseni. En tiedä, millaista on muiden kanssa.
Ymmärrätkö? Haluaisin jonkun seikkailun.
-Mitä mieltä olet? -Jos se tuntuu tarpeelliselta...
...lienee parasta kuunnella sisäistä ääntään.
-Niinkö? -Sinähän sen päätät.
Olet oikeassa. Aion kokeilla sitä.
Entä sinä? En halua olla röyhkeä...
-...mutta asutko yksin? -Olen juuri nyt sinkku.
-Onko se mukavaa? -On.
-Jää aikaa itselle. -Enemmän kuin parisuhteessa.
-Sittenhän voimme nähdä useammin? -Niin, miksei.
Sovitaanko joku tapaaminen?
-Haluatko tanssia? -Toki, jos sinäkin.
-Unohdetaan tuo. -Miksi?
-Se ei ollut luonnollista. -Miten niin?
-Suutelit minua. -Luonnollisesti.
Olisitko suudellut, jos en olisi kertonut kaikkea?
Teitkö sen siksi, että sanoin olevani seikkailunhaluinen?
En!
-Siltä se vain tuntui. -Kyse ei ollut siitä.
-Etkö pidä minusta? -Pidän.
Minäkin sinusta.
-Harmi... Lukkoseppä tuli. -Odota!
Olisiko tuo ollut sopivaa, jos et olisi kertonut kaikkea?
Olisi.
"On vaikea toimia toisen mielen mukaan"
Kiitos.
-Onko kaikki hyvin? -On, on.
-Mutta... -Mitä?
-Mietin asioita. -Millaisia?
Itseeni liittyviä. En ole tyytyväinen itseeni.
-Mikä on vialla? -Kaikki on hyvin.
Olen parisuhteessa, työasioita ei tarvitse murehtia...
Minulla on ystäviä, olen terve. Mutta jotain puuttuu.
-Mitä? -Elämä tuntuu merkityksettömältä.
Olen liian itsekeskeinen. Pitäisi olla anteliaampi.
Antaa muille. Siihen ei tule usein tilaisuutta.
Voisit ryhtyä vapaaehtoiseksi.
Olen miettinytkin sitä, mutta viikonloput menevät maalla.
En voi riistää Ludovicilta sitä riemua.
Mutta jos tarvitset minua johonkin, pyydä ihmeessä.
Vaikka se tuntuisi liian isolta jutulta.
-Lupaatko? -Lupaan.
En malta odottaa!
Näytät mietteliäältä. Haluatko pyytää jotakin?
-Haluat, näen sen. -En minä...
-Sinulla on jotain mielessäsi. -Ei ole.
-Boris, kerro nyt! Tulisin iloiseksi. -Se olisi liikaa vaadittu.
Haluankin, että pyydät minulta jotain isoa palvelusta!
Amélie, en olisi ikinä pyytänyt tätä, ellet olisi vaatinut.
-En ikinä. -Olen kuulolla.
No mutta...
Olet ystäväni, mutta välitän sinusta enemmän.
Kiintymykseni sinuun on kasvanut vuosien saatossa.
Millainen kiintymys?
Unelmoin sinusta.
Haluan sinua.
-Mikset ole sanonut? -Pelkäsin, että pahastut.
Ja sinulla on Ludovic...
-Miten voin auttaa sinua? -Auta minua ymmärtämään.
Pohdin joskus rakkauttani sinuun.
Se vaikuttaa negatiivisesti suhteisiini.
Ajattelen, että kanssasi olisi parempi olla.
-Ei! -Sitä yritän itselleni sanoa.
Mitä voin tehdä?
-Ei, Boris! -Haluan tietää...
En ikinä vastaisi fantasioitasi.
En voi tehdä sitä Ludovicin tähden.
-Olen pahoillani. Anteeksi. -Minä olen pahoillani.
-Rouva! Teiltä putosi huivi. -Kiitos.
-Olisiko kolikkoa? -Kaikki meni kukkakauppaan.
Ihan totta. Maksaisin mielelläni...
-Onko savuketta? -En polta enää.
Auttaisin mielelläni...
-Haluatteko kukat? -Ei kiitos. Näkemiin.
-Hei, Margot! -Voin auttaa.
-Ei tarvitse. -Totta kai.
-Kas, olet kotona. -Pääsin aikaisemmin.
Ruotsin sopimus kaatui. Kuukauden työ hukkaan.
Harmi. Minä vien sinut syömään.
Minua ei huvita lähteä ulos.
-Näkemiin, rouva. -Näkemiin.
-Maistuisiko drinkki? -Ei kiitos.
-Pieni voileipä? -Ei kiitos.
-Päähieronta? -No jaa.
-Musiikkia? -Ei.
-Mistä ilahtuisit? -Enpä tiedä.
-Ludovic! -Mitä?
-Tule katsomaan! -Mitä nyt?
Tule! Minulla on yllätys.
-Mikä yllätys? -Tule katsomaan!
Jérôme soittaa. Suo anteeksi.
Joo. Vai niin? Kysyn Amélielta.
Hän on alamaissa. Kävisin hänen kanssaan ulkona.
-Haittaako se sinua? -Ei.
Käy se. Nähdään pian.
Minä menen, älä odota minua illalliselle!
"Kärsivällisyys"
-Sinäkö siellä? Hei. -Hei.
Ihmettelin, kuka ovella oikein on.
Minulla ei ole suolaa ja kello on jo paljon.
-Tule sisään. -Kiitos.
-Anteeksi. Tätä ei ole paljon. -Ei se mitään.
Anna kätesi, jaetaan.
-Riittääkö? -Oikein hyvin.
Minun on tehtävä töitä, mutta syödään joku kerta?
-Toki. -Voisimme jutella.
-Halusin sanoa jotain. -Nyt?
Suutelin sinua, koska halusin sinua.
-Halu ei saa olla suunniteltua. -En ollut suunnitellut sitä.
-Mikset suudellut minua heti? -Odotin sopivaa hetkeä.
Sitten kaikki kävi äkkiä.
-Ehkä et halunnut minua kovasti? -Halusin.
-Puhut menneessä aikamuodossa. -Haluan sinua edelleen. Kovemmin!
-Suudellaan, niin näet. -On jo myöhä.
Mitä enemmän puhut, sitä teennäisemmäksi menee.
Voimme suudella luonnollisesti, kun tämä on unohdettu.
"Vaara vahvistaa mielihyvää"
Emmanuelle?
Mikä hätänä?
Aion jättää sinut. Siksi minä itken.
-Mitä oikein puhut? -Älä kysele.
Tiedä vain, että rakastan sinua. Olen niin pahoillani.
Tietäisitpä, miten pahoillani olen.
Miten voisin olla kyselemättä?
Onko sinulla joku toinen?
Siitäkö on kyse? Oletko tavannut toisen?
En ketään erityistä.
-Mitä tarkoitat? -Heitä on useita.
-Useita? -He vaihtuvat koko ajan.
En ole pettänyt vielä sinua, mutten tiedä, kauanko kestän.
En ymmärrä tästä mitään.
Selitä nyt minulle.
Muutama kuukausi sitten-
-aloin tuntea himoa muita miehiä kohtaan.
Ajattelin sen olevan ohimenevää, mutta tilanne on vain pahentunut.
Luulin sen johtuvan hormoneista, joten kävin testeissä.
Minusta ei löytynyt mitään vikaa.
Sitten aloin käydä psykiatrilla.
-Mitä hän sanoi? -Ei mitään ihmeempää.
Aloimme psykoanalyysin, siinä menee vuosia.
En kestä enää, minulla on hirveät himot.
Jos mies katsoo minua haluten, haluan tyydyttää häntä.
Hillitsen itseäni kaikin voimin.
Se voi sattua töissä tai kaupassa tai missä vaan.
Päivät pitkät tukahdutan tunteitani.
En halua olla uskoton, mutta en kestä enää.
En pysty hallitsemaan kroppaani kauempaa.
Tein kaikkeni suhteemme eteen. En pysty enempään.
En halua satuttaa enempää.
Muutan Eléonoren luo, hän on pari kuukautta poissa.
Katsotaan sitten uudelleen.
Paul käveli ympäri Pariisia koko yön.
Hän kulki Rue de Moscou'ta, ohi oopperatalon ja Louvren-
-ja Seinen rantaa pitkin puutarhalle, joka oli kiinni.
Hän ylitti Seinen, käveli Avenue Daumesnilille-
-ja aina Vincennesin metsiin.
Sitten hän kääntyi ympäri ja käveli kotiin.
Odota!
Olen miettinyt asiaa. Tilanteeseen on ratkaisu.
Lähdet, jotta en kärsisi, mutta kärsin enemmän, jos lähdet.
En estä sinua antautumasta haluillesi.
Tee mitä tahdot.
Mutta tahdon olla paikalla, kun tarvitset syliäni...
...kun saavut kotiin.
Mitä sanot?
Emmanuelle sai tavata miehiä potematta huonoa omaatuntoa.
-Tahdotko kahvia? -Kyllä kiitos.
Tuo mies tarjoaa.
Hän sai antautua haluilleen tuntematta syyllisyyttä.
Mutta tapahtuikin jotain kummallista.
Hän makasi vain yhden miehen kanssa.
Hän palasi joka kerta Paulin luo.
Paulin suoma vapaus sitoikin heidät yhteen.
Emmanuellen himo muita miehiä kohtaan vain kasvatti Paulin haluja.
Emmanuelle löysi miehestään kaiken sen, mitä hän oli himoinnut.
"Kärsivällisyyttä..."
-Haloo? -Hei, minä täällä.
Kas, mitä kuuluu?
-Oletko vapaa lauantaina? -Olen...
-Minne tahdot mennä? -Nähdäänkö luonasi?
-Selvä. -Hienoa. Nähdään.
Hei, hauska nähdä!
-Kaikki hyvin? -Kyllä.
Haluatko samppanjaa?
-Aiotko hyväksikäyttää minua? -En, minulla sattui olemaan tätä.
Olisi imartelevampaa, jos haluaisit minut humalaan.
-Miten niin? -Se osoittaisi, että haluat minua.
-Enkö enää viehätä sinua? -Toki, mutta...
-Mutta? -Olet niin suorasukainen.
Sanoinhan, että haluan sinun olevan spontaani.
Mennäänkö asiaan? Kerro, mitä haluat juuri nyt.
Älä mieti asiaa.
Tahtoisin ehkä suudella sinua.
-Niinkö? Etkö ole varma? -Olenhan.
-Mikset sitten tee niin? -Odotan sinua...
On vaikea suudella, jos toinen ei tahdo.
-Miksi luulet, etten tahtoisi? -Mikään ei osoita toisin.
Soitin ja tulin luoksesi.
Niin viimeksikin kävi, ja pieleen meni.
Olosuhteet eivät olleet silloin oikeat.
-Ovatko ne nyt? -En tiedä. Olen kuin liikennevalo.
-Liikennevalo? -Odotat minun vaihtuvan vihreäksi.
-En ole tehnyt mitään. -Niin juuri.
-Mitä nyt? -En ole suudellut koskaan muita.
-Et koskaan...? Entä viimeksi? -Sitä ei lasketa.
Ei vielä. Tämä tuli liian äkkiä. Joku toinen kerta.
-Milloin? -En tiedä. Soittelen.
"Pidä uskottomuus salassa"
Tarina alkaa sunnuntaina ja loppuu perjantaina.
William ja Vanessa ovat rakastuneita.
He tapasivat 12-vuotiaina. Ystävyys kasvoi.
Ystävyys vahvistaa heidän rakkauttaan.
Seurustelun alkaessa he lupasivat pysyä aina ystävinä.
He lupasivat puhua vapaasti ja antaa toisilleen tilaa.
En ole ollut enää muiden kanssa.
Saatan ehkä maata erään henkilön kanssa, ennen kuin hän lähtee.
En halunnut kertoa, mutta lupasimme pysyä avoimina.
-Rakastatko häntä? -En lainkaan. Mutta pidän hänestä.
Hänen halunsa saa minut haluamaan häntä.
Ymmärrätkö?
-Missä tapasitte? -Töissä.
Hänen nimensä on Louis. Hän on lähdössä Brasiliaan.
Ei siis ole vaaraa.
-Olisiko pitänyt olla sanomatta. -Ei, päinvastoin.
Olen siitä kiitollinen. Mutta se tuli yllättäen.
En minä ehkä pysty olemaan hänen kanssaan.
En tiedä, miten reagoin. Ehkä panikoin.
Olen pahoillani, Vanessa. En tiedä, kestänkö tätä.
En voi olla ajattelematta sinua ja...
-Anteeksi. Olen liian heikko. -Ei sillä tyypillä ole väliä.
Vain meillä on. En tee sitä.
Muutin mieltäni. Haluan, että tapaat sen miehen.
Se oli huono ajatus. En tahdo satuttaa sinua.
En halua, että joudut katumaan takiani.
-En minä katuisi. -Et voi tietää sitä vielä.
On parempi katua jotain, mitä tuli tehtyä.
Emme saa pelätä toistemme vapautta.
Pelästyin ja käyttäydyin sen mukaan. Mutta sovimme toisin. Eikö niin?
MAANANTAI
Louis!
Tulen kohta.
-Kaikki hyvin? -Asia kunnossa.
-Niinkö? Kiitos! -Älä, entä jos joku tulee?
-Minun on mentävä. -Nähdään perjantaina!
TIISTAI
William... Mitä nyt?
En pysty tähän.
-Mihin? -Vastustamaan mustasukkaisuutta.
En halua, että menet.
Tunnen oloni typeräksi. Olen vihainen itselleni.
KESKIVIIKKO
Vanessa?
-Mikä hätänä. -Perjantai ei onnistu.
-Miksei? -Älä kysele. En pysty.
Tämä ei ole mahdollista. Tiedät, että olen lähdössä pois.
-Emme näe ehkä enää. -Tiedän.
Lupasit jo. Olen odottanut sitä niin kauan.
Siitä piti tulla elämäni paras muisto.
-En voi tulla perjantaina. -Tule sitten torstaina.
TORSTAI
Nähdään illalla.
Minun on kerrottava jotain. En ole lähdössä Brasiliaan.
-Mikset? -Sinun takiasi. Sinun ansiostasi.
En ymmärrä.
Rakastan sinua. Olen aina rakastanut.
Kuin olisin odottanut sinua koko ikäni. Näin käy vain kerran.
-Tiedät, että rakastan Williamia. -Mutta olet täällä.
Tämän piti olla ensimmäinen ja viimeinen kerta.
En ole antanut ymmärtää, että välillämme olisi muuta.
Entä tapa, jolla katsot minua?
Se johtuu siitä, että pidän sinusta.
Siinä kaikki?
En tiennyt, että olet rakastunut. Sitten en olisi tullut.
-Mitä nyt? -Lähden.
Ole kiltti... Kuvittele, etten sanonut mitään.
Ei, nyt se ei ole enää mahdollista.
-Miksei? -Koska olen rakastunut.
Luulin, että olemme samalla aalto- pituudella ja tämä olisi helppoa.
-Onko kaikki hyvin? -Ei. Meidän on puhuttava.
-Mistä? -Meistä.
-Onko jokin hätänä? -Haluan, että tapaat sen miehen.
-Eikö teillä pitänyt olla treffit? -Kuule... ei puhuta siitä enää.
Olen miettinyt asiaa koko päivän.
Muutin mieltäni.
-Soita ja sano, että voitte tavata. -Ei, peruin jo.
-Pelkäätkö satuttavasi minua? -Käännetään jo sivua.
Se auttaisi meitä kasvamaan. Kokemukset vahvistavat.
Emme saa pelätä niitä.
En halua, että syytät minua joskus tästä.
En syyttäisi sinua.
En ole kertonut kaikkea. Jos minullakin olisi treffit-
-toivoisin sinun olevan mieluummin sen miehen seurassa.
-Tarkoitatko, että... -Niin.
Hän on harjoittelija. Hän palaa kotiin kahden viikon kuluttua.
Voimme kokea sen yhtä aikaa ja lähentyä.
PERJANTAI
Olet todella kaunis.
Niin sinäkin.
Nähdään.
Minuutit tuntuivat molemmista yhtä hitailta.
Minuutit olivat yhtä pitkiä kuin heidän mielikuvituksensa vilkkaita.
Heidän mielessään vilisi kuvia.
-Menikö hyvin? -Kutakuinkin.
-Entä itselläsi? -Kyllä vain.
-Oliko mielenkiintoista? -Oli.
-Kaduttaako? -Ei. Kokemus sinänsä.
-Kaduttaako sinua? -Ei, se oli opettavaista.
-Opitko jotain? -No jaa.
-Oliko se pettymys? -Kaikkea pitää kokeilla.
Samaa mieltä.
Nyt se on koettu.
-Voimmeko siirtyä muihin asioihin? -Joo.
Kaipasin sinua.
Minäkin sinua.
Väsyttääkö?
Tuntuu, kuin ilta olisi vasta aluillaan.
"Kärsivällisyyttä, mutta ei liiaksi"
"En voi nyt vastata, mutta jätä viesti."
Hei, Achille täällä.
En ole kuullut sinusta hetkeen.
Toivottavasti voit hyvin. Olisi mukava nähdä.
Haluan valtavasti saada suudella sinua.
-Ilahduin kovasti viestistäsi. -En ollut kuullut sinusta.
TIlanne oli monimutkainen.
-Haluatko juotavaa? -En.
-Haluatko haukata jotain? -En.
-Haluatko istuutua? -En.
-Mitä nyt? Etkö halua. -Haluan, mutta...
-Mitä? -En tiedä, olenko rakastunut.
-Ei se mitään. -Minulle se on tärkeää.
-Sen aika voi vielä koittaa. -Haluaisin tietää heti.
Ehkä olet, muttet tiedä sitä vielä.
Se voisi selvitä rakastelemalla.
Oletko sinä rakastunut?
Luulisin niin.
-Etkö ole varma? -En ole ajatellut asiaa.
Voitko ajatella sitä nyt?
Kyllä kai. Minulla on tunteita.
Millaisia tunteita?
-Rakastavia tunteita. -Niin minullakin.
Rakasteleminen todistaisi niistä.
Vai niin, pidät sitä jonain testinä. Luulen, että on liian aikaista.
Ei saisi pakottaa asioita tapahtumaan.
Luulin, että halusit seikkailla.
Seikkailut ovat tutkimusmatkoja, ei saa kysellä liikaa.
En vain tiedä enää, tahdonko sellaista seikkailua.
En ole kertonut kaikkea. Eräät asiat ovat muuttuneet.
Suhteeni on lopullisesti ohi.
Halusin irtosuhteen selvittämään parisuhdettani-
-mutta nyt sille ei ole tarvetta.
Rakasteleminen rakastelemisen takia...
En ole sellainen. Rakastelu on minulle pyhä asia.
Juuri siksi siitä pitäisikin nauttia.
Se on kuin kunnianosoitus luonnolle.
Halu kasvaa kuin lehdet puissa.
-Kauniisti sanottu. -Mitä sanoin?
"Halu kasvaa kuin lehdet puissa."
-Mitä teet? -Muistiinpanoja.
"...kuin lehdet puissa." Se saa minut melkein haluamaan.
-Mitä? -Ei mitään.
Kaipaat luonnollisuutta, muttet torjut oman luontosi.
Emme voi sille mitään. Sellaista luonnollisuus on.
Atomit sisällämme vetävät meitä toistemme puoleen.
-Meidän piti vain suudella. -Voimme silti olla alasti.
Ei, se menee liian pitkälle. Alan haluta.
-Eikö suuteleminen aiheuta samaa? -Alastomana en voi hillitä itseäni.
Haluan sinua! En kestä enää.
Et kai lähde?
Pahoittelen. En ole kyllin kevytkenkäinen.
-Miten voit vastustaa kiusausta? -Kuten sinäkin.
-Etkö haluakin minua kovasti? -Erittäin.
-Joudutko hillitsemään itseäsi nyt? -Epäilemättä.
Eli sinäkin vastustat kiusausta.
Soitellaan.
"Silmät ohjaavat joskus rakkauden luo, joskus harhaan"
Amélie tapasi edelleen Borista.
Mutta hän ei voinut olla ajattelematta miehen haluja.
Hänen oli vaikea kuvitella miehen halujen voimakkuutta.
Se ei näkynyt ulospäin. He lupasivat olla puhumatta asiasta.
Salaisuus oli pilannut näkemisen riemun.
Heidän välinsä eivät olleet kuin ennen.
Amélie ei uskaltanut harventaa tapaamisia.
Hän oli itse tehnyt virheen, eikä voinut rankaista Borista.
Tahattomassa halussa ei ole mitään vikaa.
Marien ja minun juttu on ohi.
-Erositteko te? -Viikonloppuna.
-Viihdyit hänen kanssaan. -Jotain puuttui.
-Ettehän eronneet takiani? -Mitä tarkoitat?
Tunnet vetoa minuun ja se haittaa suhteitasi.
Annetaan sen olla.
Mutta tunnen olevani vastuussa.
Älä sitä sure. Ei se sinun vikasi ole.
-Tunteesi haittaavat ystävyyttämme. -Niin, mutta en voi sille mitään.
Kokeile minua.
Amélie oli lukenut jutun estoista.
Siinä käsiteltiin siveyttä.
Sen mukaan moraalia ohjaavat näyt ja äänet.
Tohtori Lavignen tutkimus osoitti, että ilman näköä ja kuuloa-
-ihminen antautuu helpommin vieteilleen.
Amélie ajatteli, että siveytensä voittamiseksi hän tarvitsi vastaavaa.
Pimeä hotellihuone, ei puhetta.
He tapaisivat ja eroaisivat näkemättä ja kuulematta toisiaan.
Vain näillä ehdoilla hän suostuisi Borisille.
-Mitä sanot? -Sopii.
Amélie varasi hotellin internetistä. He tapaisivat perjantaina.
Amélie saapuisi paikalle neljältä ja sammuttaisi valot.
Boris saapuisi 16.15.
Hälytys päättäisi tapaamisen kello 17.15.
Boris poistuisi ensin, Amélie 15 minuutin kuluttua.
Keskiviikkona Amélie lähti aiemmin töistä.
Hän oli hermostunut.
-Isabelle! Mitä kuuluu? -Siitä on pitkä aika.
Isabellen tapaaminen rauhoitti hänet hetkeksi.
He olivat vanhoja ystäviä.
Isabelle oli muuttanut Amélien lähelle.
Kun Amélie kuuli Isabellen olevan sinkku, hän sai idean.
Hän on paras ystäväni...
Hän kertoi nolosta tilanteestaan.
Hän ei paljastanut Boriksen henkilöllisyyttä.
Siinä se.
Luulin pystyväni siihen, mutta ei.
En voi pettää. Tahtoisin, mutta en voi.
Ludovic on ollut niin ihana viime aikoina...
Ymmärrätkö, mitä yritän sanoa?
Menisitkö tilalleni?
-Mitä? -Voisit mennä tilalleni.
-Oletko tosissasi? -Olen.
-Miksi minä? -Olethan sinä sinkku.
Ette tunne toisianne.
-Miten pitkä olet? -169.
-Minä olen 168. Rintaliivit? -85B.
-Sama! Vaatekoko? -38.
No niin. Voimme vaihtaa paikkoja. Mitä sanot?
Amélie odotti jännittyneenä vastausta.
Isabelle mietti untaan ja aikaisempaa tarjousta.
Kuule... Annan sinulle hajuveteni.
Perjantaina Isabelle saapui hotellille kello 15.50.
15.56 hän sai huoneen avaimen.
15.59 hän astui huoneeseen.
16.11 hän asetti hälytyksen.
16.16 Boris saapui huoneen ovelle.
Avain ovessa kertoi, että kaikki oli valmista.
Hän koputti kolmesti ovelle ja astui sisään.
Boris poistui hotellista 17.27.
Isabelle poistui viisitoista minuuttia myöhemmin.
18.30 Amélie soitti Isabellelle.
Isabelle kertoi kaiken menneen hyvin.
Amélie oli utelias, muttei kysellyt enempää.
Hyvä, sillä Isabelle ei halunnut kertoa.
Hän ei ollut vielä ehtinyt koota ajatuksiaan.
Amélie tapasi Boriksen kuuden päivän kuluttua.
He olivat sopineet, ettei tapahtuneesta puhuta.
-Miten menee? -Hyvin. Itselläsi?
Amélie halusi tietää, oliko kokeilusta hyötyä.
Hän toivoi huomaavansa Boriksessa muutoksen.
-Oliko hyvä viikko? -Oli.
-Entä omasi? -Oli. Vilustuin vähän, mutta se meni.
-Entä sinä? -En minä vilustunut.
-Menikö kaikki siis hyvin? -Meni.
-Hyvä. -Niin.
Amélie oli kärsimätön. He eivät voineet puhua asiasta-
-mutta ehkä he voisivat keskustella sen vaikutuksista.
-Miten sinulla on mennyt nyt? -Hyvin, kuten jo sanoin.
Tarkoitan sitä ongelmaa minun suhteeni.
Selvisikö asia?
En ajatellut, että puhuisimme siitä näin suoraan.
Tunnen oloni epämukavaksi. Huomaan saman sinusta.
Totta puhuen, en osaa sanoa. Se kävi niin äkkiä.
Liikaa havaintoja, liikaa kaikkea uutta.
Eikö sinusta?
Tehdään se uudelleen! Samalla tavalla.
Sitten pystyn vastaamaan sinulle.
Hän haluaa tehdä sen uudelleen. En ihan ymmärtänyt.
Kuulemma liikaa uutta. Toinen kerta selvittäisi ajatukset.
Menisitkö uudelleen tilalleni?
Isabelle ei näyttänyt innostuneelta.
Hän vaikutti epäileväiseltä.
Hän ei halunnut näyttää, että hän tahtoi suostua.
Amélie ei yrittänyt ylipuhua häntä.
Eikö se sitten haittaa sinua?
-Etkö varmasti halua mennä itse? -Amélie yllättyi kysymyksestä.
Hän pudisti päätään, mutta epäröi hetken.
Sitten hän antoi asian olla.
PALAAN 16.30
Tapaaminen oli samassa hotellissa, samoilla ehdoilla.
Isabelle oli jo kertonut, että kaikki meni suunnitellusti.
Mutta yhtäkkiä...
Rakastan sinua, rakastan sinua, rakastan sinua.
Hän luki viestin uudelleen.
Rakastan sinua, rakastan sinua, rakastan sinua.
-Kaikki hyvin? -Ei!
-Mitä viestisi tarkoitti? -Sitä, mitä siinä luki.
Rakastan sinua. Eikö olekin hienoa?
Miksi sen tajuaminen kesti niin kauan?
Luulin, että kyse oli vain fyysisestä halusta.
-Boris, en rakasta sinua. -Tiedän, että sitä on vaikea myöntää.
En minäkään ensin sitä uskonut, mutta olet yhtä rakastunut.
Olen nähnyt sen kahteen kertaan.
Kroppasi, ihosi, eleesi kielivät rakkaudestasi.
Tiedän, että tämä on sinulle vaikeaa. Et ole sinkku.
Ludovic selviää kyllä. Emme voi hukata hetkeäkään.
Hän aikoi jo kertoa totuuden-
-muttei tahtonut pettää Isabellea.
Boris...
En tiedä, mitä sanoa. Ei nähdä hetkeen, se menee ohi.
Ei se mene ohi. En ole tuntenut koskaan näin.
Miksi tuhlaisimme aikaa? Haluan vain olla kanssasi.
Ymmärrän, että olet peloissasi. Mutta minä olen tässä.
Älä luulekaan, että annan sinun harhailla.
En anna sinulle rauhaa. Voimme levätä toistemme sylissä.
Olen pahoillani, täytyy mennä.
-Koska näemme? -Soittelen sinulle.
Anteeksi.
Haloo?
Et tietenkään, Boris. Annan hänelle.
Boris soittaa.
Seuraavina päivinä Boris soitteli taukoamatta-
-ja pyysi saada tavata Amélien.
Anna olla. Lopeta tuo soittelu.
Istun iltaa ystävieni kanssa.
Nyt ei ole sopiva hetki.
Menen nyt.
Menen nyt. Suukkoja.
Haluatteko nähdä sen luonnonvalossa?
Anteeksi.
Haloo? Olen töissä, Boris.
Olen töissä! Anteeksi.
Sähköpostikin täyttyi Boriksen viesteistä.
Amélie alkoi pelätä asian paljastuvan.
Minä vastaan.
Haloo?
Väärä numero.
En tiedä, mitä välillänne tapahtui. Nyt olen hänen elämänsä nainen.
-Meidän pitäisi kertoa hänelle. -Ei, ei käy.
Suostuin tähän vain sillä ehdolla.
-Ehkä pitäisit hänestä? -Ehkä, mutten tahdo nähdä häntä.
Hän ei varmasti pitäisi minusta.
-Mitä vielä! -Hän rakastaa sinua.
Hän pettyisi saadessaan tietää.
Isabelle otti jälleen Amélien paikan.
Amélie sopi tapaamisen ja vaati noudattamaan sääntöjä.
Hän uhkaili Borista.
Jos mies yrittäisi jotain, he eivät enää tapaisi.
Hän jopa kehitteli heille kommunikointitavan.
Kaikki saivat uuden sähköpostiosoitteen.
Améliesta tuli "Liisa Ihme".
Boriksesta tuli "Hector Hugo".
Ja Isabellesta tuli "Supernainen364".
Liisa sopi Hectorin kanssa tapaamisista-
-ja ilmoitti niistä Supernainen364:lle.
PALAAN 17.00
PALAAN 15.30
PALAAN 18.30
Menetelmä näytti toimivan, sillä Boris ei enää soitellut.
Amélie saattoi melkein unohtaa hänet.
Mutta hän koki tilanteen arveluttavaksi.
Hänen oli puututtava kohtaloon.
Amélie oli sopinut menevänsä Isabellen kanssa ostoksille.
He katsoivat yhtä ikkunaa...
Sitten toista...
Sitten kolmatta...
Sitten hän pysähtyi kirjakaupan kohdalla.
Uskomatonta! Ystäväni on täällä töissä.
Tervehditäänkö häntä?
Boris, oletko paikalla?
-Miten menee? -Hyvin.
Olimme ohikulkumatkalla ja ajattelimme poiketa.
Tässä on ystäväni, Isabelle.
Olemme vanhoja kavereita, hän muutti juuri lähistölle.
-Tunnetteko te? -Emme.
Isabelle on myös kirjakauppias.
-Kauppani on Rue de Vauquelinella. -En tunne paikkaa.
Uskomatonta, että olette molemmat kirjakauppiaita.
-Haluatko katsella? -Joku toinen kerta.
Selvä.
Me tästä lähdemme.
-Heippa, soitellaan! -Näkemiin.
-Boris on muuten sinkku. -Mitä sitten?
-Etkö sinäkin ole? -Hän ei ole tyyppiäni.
-Hän on söpö. -En pitänyt hänestä.
-Ja huono maku kirjoissa. -Älä liioittele.
-Oletko eri mieltä? -Minusta hän on komea.
-Onko hän se? -Mitä tarkoitat?
-No se! -Ei, ei.
-Olisin sanonut. -Säikähdin.
-Nätit, eikö? -Joo.
Minun pitää kertoa yksi juttu Borikselle.
Tulen pian.
Ihanaa, että tulit! Kaipasin sinua.
-Mitä pidit ystävästäni? -Tuskin huomasin häntä.
-Piditkö häntä viehättävänä? -Ajattelen vain sinua!
-Jos minua ei olisi? -Mitäänsanomaton.
Suorastaan epämiellyttävä.
-Mitä haluat kuulla? -Hän on sinkku, ajattelin vaan.
-Anteeksi. -Hetkinen.
Etsin kirjaa, joka käsittelee tunteita.
-Minä menen. -Nähdään.
-Näemme yhdeltä. -Ai niin.
Tule perässäni.
-Ostin ne. -Hienoa!
-Mennäänkö tänne? -Minun on mentävä.
Minulla on treffit yhdeltä, ja pitää käydä vielä kotona.
Tapaamiset jatkuivat.
Amélie alkoi kutsua molempia illanviettoihin.
Mitä kuuluu? Muistatteko toisenne?
Hän on töissä kirjakaupassa.
-Muistatko Boriksen? -Muistan minä.
Sama olisi voinut jatkua pitkään-
-ellei erään matkalaisen laukussa olisi tullut ötökkää.
Väärä hälytys. Ei hätää.
Amélie oli ihmeissään, kun ei enää kuullut Boriksesta.
Hän kysyi asiasta Isabellelta.
Mutta Isabelle ei tohtinut kertoa.
Hän ei halunnut syyttää Isabellea valehtelemisesta.
Hän vihasi ihmisten nolaamista-
-sillä heidän häpeänsä lisäsi hänen häpeäänsä.
Amélien olo helpottui, kun hän näki Boriksen jatkaneen elämäänsä.
Boris ei enää kuullut hänestä.
Amélie mietti usein, miten rakkaus oli voinut loppua.
Vaikka asia oli ratkennut, hän tunsi surua.
Boris oli ollut hänen paras ystävänsä.
Isabelle ja Boris törmäsivät kerran toisiinsa.
Zoén syntymäpäivillä.
Mitä tapahtui? Olet litimärkä.
Tuon sinulle pyyhkeen.
-Hei, miten menee? -Hyvin.
Kiitos.
Ukonilma. Kuivaa vain itsesi.
Boris ei tuntenut juhlista ketään.
-Hei. -Hei.
Muuta he eivät sanoneetkaan toisilleen koko iltana.
Mitä he olisivat voineet sanoa?
Suomennos: Sonja Lahdenranta www.O P E N S U B T I T L E S.org www.sdimedia.com